Аз изчезнах
Китайска приказка

chitanka.info

Един войник водел под конвой към главния град един монах, който бил извършил престъпление. Когато тръгвали, от страх да не забрави нещо, войникът огледал едно по едно всички неща и ги подредил в две изречения: „вързоп, чадър, окови — писма, монах и аз“. И по пътя непрекъснато си повтарял тези две изречения.

Монахът разбрал, че войникът е глупав, напил го в една кръчма, обръснал главата му до голо[1], сложил му оковите на врата[2] и избягал.

Войникът се събудил замаян. Боял се, че може да е станало нещо, докато е спал, и както винаги направил проверка. Потърсил вързопа и чадъра. И вързопът, и чадърът били налице и войникът казал:

— Тук са!

Напипал оковите на врата си — и те били налице, затова казал:

— Тук са!

Побутнал писмата и пак казал:

— Тук са!

Но монахът го нямало и войникът много се изплашил. После пипнал собствената си глава, съвсем гладко избръсната, и страхът му се сменил с радост, той извикал:

— Благодаря ти, небе! Благодаря ти, земя! И монахът е тук!

А след миг, съвсем объркан, попитал:

— Ами тогава аз къде съм?

[1] Китайските монаси бръснат главите си. ↑

[2] Така наречената „канга“ — окови, които се слагат на шията на престъпника. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.